Översättning: Johan W-Norberg Svensk Text AB 1993
Benedictus benedicat per Jesum Christum Dominum Nostrum. Amen.
-Hur gick det, Tom? -Vi vann.
-Hur är det med Julian? -Bra. Han åkte till London.
Jag beställde -45:an.
Jack... Jack!
Vilken överraskning... Utövar du inte ditt geschäft?
Du är en medeltida nasare, som säljer dubiösa helgonreliker.
Seså, Christopher, Jack är inte katolik.
Jack säljer lätta svar på svåra frågor, Harry.
-Vad säger han? -Att Jack...
Warnie, angående din brors böcker...
Jack känner väl inga barn? Hur går han i land med det?
-Det här är inte Chambertin -45. -Det tror jag allt, sir.
-Nick, du håller inte med Marcus. -Marcus påstår sig hålla med mig.
Han vet inte vad han själv tänker. Och han är en lögnare.
-Du känner alltså inga barn, Jack. -Det är rent nonsens.
-Rupert kan nog avvara några. -Du glömde mitt vin...
Där...
-Vem påstår något sådant? -Warnie...
Min bror var barn en gång, Rupert. Och otroligt nog var jag det också.
-Torsdag i morgon... -Och alla brev är inte besvarade.
Du behöver inte svara. Det uppmuntrar dem bara.
"Mr C.S. Lewis tackar för ert brev, men har inga svar på era frågor."
-Det blir frost i natt, Warnie. -Alla stjärnorna förvirrar mig.
-Sängfösare? -Nej, tack.
-London i morgon... -Ska du undervisa krigsveteraner?
-Kyrkoänkor? -"Kristna lärares förening".
En trädgård, omgiven av en mur. I trädgården, en fontän.
I fontänen, två kristallstenar.
I kristallerna reflekteras en rosenträdgård.
Mitt bland rosorna, en perfekt rosenknopp.
Guillaume de Lorris använder rosenknoppen som en symbol.
-Men för vad? -Kärlek?
-Vad för slags kärlek? -Orörd?
-Oöppnad, som en knopp? -Fortsätt...
-Perfekt kärlek? -Vad gör den perfekt? Seså...!
-Det höviska kärleksidealet? -Vilket är dess viktigaste egenskap?
Ouppnåbarhet...
Den verkliga glädjen ligger inte i att ha - utan i att känna begär efter.
Njutningen som aldrig mättas, gnistan som är evig-
-är er bara när det ni känner begär efter är inom räckhåll.
-Vad sa ni, mr Whistler? -Ingenting, sir.
Håller du inte med, så säg det. Säg emot mig, det tål jag.
Jag kan inte slåss på båda sidor samtidigt.
Jo...men det är troligt att jag segrar.
Varför är ölen alltid kall här? Den är smaklös!
-Jag är missnöjd med klädskåpet. -Våra barn älskar det.
-Jag vill inte diskutera Jacks bok! -Lyssna nu...
I boken skriver du att huset tillhör en ogift professor-
-men när flickan går in i klädskåpet så hänger det massor av pälsar där!
Bra, Eddie!
Enkelt! De tillhör professorns mor.
För att nå den magiska världen måste barnet tränga igenom "mors päls"...?
Kom inte dragande med din freudianism, John.
-Men symboliken är kristen, väl? -Nej, den är bara sig själv...
Det handlar om...magi.
Magi!
Barnet går in i klädskåpet, rockarna är tjocka och tunga...
-Och pälsen? -Den är oviktig.
Barnet måste pressa sig fram, rockarna känns nästan kvävande...
Men plötsligt är det ljust! Frisk och kylig luft...
Träd, snö... Kontrasten är total. Det är porten till en magisk värld!
Vad är klockan? Herregud, mitt tåg...
Ja...vi ses i morgon.
I går fick jag ett brev-
-som rörde en händelse som ägde rum för ett år sedan: 4 december 1951.
Min korrespondent hade inte glömt den: det har nog ingen.
Den kvällen körde en buss rakt in i en trupp med unga marinkadetter-
-och dödade 24 stycken av dem.
Brevet ställer några enkla men fundamentala frågor...
Var höll Gud hus den kvällen? Varför gjorde Han inget?
Ska inte Gud vara god? Ska Han inte älska oss?
Vill Gud att vi ska lida?
Tänk om svaret är "ja"?
Gud vill inte att vi ska vara lyckliga.
Han vill att vi ska kunna älska och bli älskade. Vi ska bli vuxna!
Det är för att Gud älskar oss som Han gett oss förmågan att lida.
Eller om ni så vill: smärta är Guds megafon som ska väcka en döv värld!
Vi är stenblock ur vilka skulptören hugger ut människans form.
Stötarna från huggjärnet, som orsakar oss smärta...
...är det som gör oss perfekta.
Tack så mycket!
En kvinna har drömt om mig.
Hon undrar om jag drömt om henne.
Jag drömde underligt i natt...
-Ännu ett brev från mrs Gresham... -...men jag minns inget av den.
...den judisk-kristna kommunistamerikanen.
Men jag vet att den var underlig.
Jag tycker om hennes brev. Hon kan vara ganska skarp i tonen emellanåt.
"Vill ni vara barnet i förtrollningen eller trollkarlen som uttalar den?"
Hon skriver som om hon kände mig på något sätt.
Men visst finns det lite av mig i mina böcker?
Det är den amerikanska stilen.
De vet inget om hämningar.
Hon kommer till England...
Nej, hit till Oxford.
-Hon kan inte komma hit. -Hon föreslår te på ett hotell.
Te går an, ett hotell går an... Men hon kan vara galen.
Det tror jag inte. Hon skriver dikter.
Dikter?!
Hon är bindgalen...
-Var inte alltför tillmötesgående. -Oroa dig inte, Warnie.
Hon skriver säkert på en avhandling om klädskåp...
Hon vill se dig skapa. "Jag ska vara tyst och diskret."
Vi ska bara dricka te.
Efter lite artigt småprat kan vi åka hem, och allt fortsätter som vanligt.
-Ska vi beställa smörgåsar? -Har de rostade tekakor, tro?
-Mr C.S. Lewis, författaren? -Ja, frun.
Vet ni hur han ser ut?
-Han vet inte hur jag ser ut heller. -Ja, frun.
-Några förslag? -Nej, frun.
Finns det en Lewis här?
Mrs Gresham...
-Min bror Warnie... -Major Lewis...
-Så ni lyckades hitta oss. -Ja, jag använde guideboken...
Ni ser inte alls ut som C.S. Lewis.
Så tråkigt att göra er - och Oxford - besviken.
Så ni tyckte inte om det?
-Jag är ingen...offentlig person. -Inte?
Så ni skriver böcker och håller tal för att alla ska lämna er i fred?
Vi har nyss träffats, men ni har redan genomskådat mig.
-Dricker ni te? -Visst.
-Vi är ju i England. -Precis.
Jag beundrar er faktiskt, så jag är en aning spänd...
...och då brukar jag bli lite...
Det går nog över snart.
Jag tycker om att slåss.
-Gör ni? -Ja. Ni låter förvånad.
Nej, nej... Det är bra att ni tycker om att slåss...
Men...?
När förlorade ni senast?
-Jag kom till Magdalen 1925. -Det är vackert här.
-Hur gammal är skolan? -Nästan 500 år gammal.
Men jag har mitt rum i den nya byggnaden.
-Nya? -1733.
-Vad gör er man? -Bill är författare.
Ni också, påstår Jack.
-"Jack"? -Jag tycker inte om "Clive".
Om ni är en "Jack"... Ni ser bra ut för att vara en "Jack".
Judisk, men inte jude. Förstår ni?
Jag är kristen, men uppfostrades till ateist.
-Ni är chockad. -Inte alls. Jag var ateist förr i tiden.
Då är vi båda ateister som avfallit från sin tro.
-Men jag var aldrig kommunist. -Varför inte?
Runt -38 fanns det väl bara två val.
Fascisterna erövrade världen - och kommunisterna räddade den.
Jaså?
Jag måste ha varit upptagen med annat då.
Det finns en värld som är värd att rädda...
I gryningen den 1 maj varje år står köreleverna här uppe-
-och sjunger till den stigande solen.
-Vad sjunger de? -Jag går inte upp så tidigt.
-Varför inte? Det låter underbart. -Jag är inte mycket för sevärdheter.
Vad gör ni, då? Går runt och blundar?
Vet ni, mrs Gresham... Jag vet inte vad jag ska säga.
-Hur länge stannar ni? -Året ut.
-Kommer ni till Oxford igen? -Nja...
Ska vi bjuda på te hos oss, Warnie? - Förutsatt att ni förvarnar oss, då.
Får jag ta med min son Douglas? Han tycker om böckerna om Narnia.
-Ja, naturligtvis. -Jag ska säga till i god tid.
-Tack för allt, mr Lewis. -Vi ses snart igen.
Major Lewis...
-Väntar man tills tåget gått? -Jag vet inte.
Gestaltning och intrig... Höna och ägg...
Vilket kommer först?
Aristoteles lösning var simpel och radikal.
"Intrigen är gestaltningen", sa han.
Glöm psykologin, folks tankar... Döm dem efter deras handlingar.
Mr Whistler sover, till exempel. Han är alltså ointresserad av ämnet.
Frågan är då varför han är här...
Vi skapar en intrig utifrån hans handlingar: han kommer hit, sover...
Enligt Aristoteles så är inte nästa fråga "varför?"...
...utan "vad gör han härnäst?".
God morgon, mr Whistler.
Mina lektioner är inte obligatoriska, och stolarna här är obekväma...
-Jag ska gå. -Tack.
Han kommer hit, sover...och går. Intrigen tätnar.
Hon åker tillbaka till New York efter jul.
Man kan vara vänlig när de inte stannar länge.
Vad säger hennes man om att hon är ute på vift?
-Vi lever inte på medeltiden. -10 pund på att hon läser en dikt.
Sedan frågar hon dig vad du tycker.
"Bara ni kan skriva något sånt", säger jag då. Sablar...!
-Det blir 1 pund och 9 pence. -Behåll växeln.
Du måste vara Douglas.
-Är ni han? -Nej, hans bror.
-Så ni hittade hit? -Det var chauffören.
Där är han. Gå in, du.
Då var ni här...
Ni anar inte hur mycket Douglas har sett fram emot det här.
Douglas...
-Skriver han i min bok? -Fråga honom.
Jag sa att ni skulle skriva i hans Narnia-bok.
-"Till Douglas"...? -Ja...
-Fråga om vinden... -Har ni en vind? - Fråga själv.
Det har vi.
-Vad står det, älskling? -"Magin tar aldrig slut".
Gör den det, så stäm honom.
-Jag vill gärna se vinden. -Då ska du få det.
-Kom då, unge man. -Tack, major Lewis.
Jack hoppas på att ni ska läsa upp några av era alster.
Nu måste vi hitta nyckeln.
Jag utsätter inte främlingar för mina dikter.
Vi är väl inte främlingar?
Vad sägs om lite av det utlovade teet?
-Mjölk, inte sant? -Ja.
Jag vill gärna veta lite om era dikter.
Vad vill ni veta?
Hur långa de är? Versmåtten? Inspirationskällorna?
-Socker? -Tack.
Ni har helt rätt.
Vill ni låta mig stifta bekantskap med själva dikterna?
Jag vet inte...
Jag ska inte vara elak.
Ska ni vara tyst eller ljuga?
Jag bestämmer mig när jag hört en.
Jag har fått ett poesipris ihop med Robert Frost.
-Jag är imponerad. -Hoppas ni fortsätter vara det...
Jag ska läsa upp en tidig dikt.
Jag skrev den när jag var 22 år. Den heter "Snö i Madrid".
Stilla, så ledigt Härligt, så lätt, så lätt
Faller från grym sky något man inte bekämpar
Män som går under - Förlåt...
Män innan dödens stund ser med oskadat öga
Ett sällsynt, vänligt ting Falla från skyn
-Pinsamt, va? -Nej, jag är rörd.
-Rörd? -Ja...
Det är ungefär vad man kan räkna med.
Och när var jag i Madrid? Aldrig, faktiskt.
-Personlig erfarenhet är inte allt. -Tvärtom. Det är allt.
Så att läsa är slöseri med tid?
Nej, men det är mycket tryggare. Böcker kan inte skada en.
-Varför vill man bli skadad? -Det är då man lär sig saker.
Att något skadar en gör det inte mer sant eller betydelsefullt.
Antagligen inte.
Smärta är varken meningslöst eller neutralt...
...men ska man finna mening i den, så krävs det något mer.
Smärtan är ett verktyg, Guds megafon...
..."som väcker en döv värld."
Så pinsamt... Ni känner till mitt författarskap alltför väl.
Jag har läst det mesta. Jag känner er ganska väl.
Men ni saknar personlig erfarenhet.
Mr Lewis...
Jag måste sluta säga "mr Lewis". Jag känner mig som ett barn.
-Får jag säga "Jack"? -Naturligtvis.
Jag heter Joy.
Jack...
Har du blivit sårad någon gång?
Du ger dig inte, du...
Här är det. Gå försiktigt.
-Brukar någon vara här uppe? -Inte nu längre.
Stig på...
Warnies skrivbord, och mitt... Det är ingen ordning och reda här.
Men du har ordning och reda i huvudet.
Så fint... Är det en verklig plats?
Den heter Gyllene dalen och ligger i Herefordshire.
-Betyder den något särskilt? -Vi hade den i vår barnkammare.
Jag visste inte att platsen fanns då. Jag trodde det var...Himlen.
Det förlovade landet...
Jag skulle runda en kurva eller gå över en kulle och där skulle den vara.
Jag har faktiskt...blivit sårad.
Första gången är värst. Det var när mor dog.
-Hur gammal var du? -9 år.
-Då kan man bli sårad. -O, ja. Det betydde slutet för mig.
Jag minns att min far grät, huset var fullt av röster...
Huset var stort, med långa och tomma korridorer.
Jag hade tandvärk, och ville ha mor hos mig.
Jag ropade, men hon kom inte.
Trodde du att du skulle träffa henne igen?
Nej...jag trodde inte på någonting när jag var barn.
Hon var borta, helt enkelt.
Och ändå lyssnar du efter fotsteg i korridoren...men de hörs aldrig.
Ja...
Ni måste se trädgården.
-Ni behöver en kappa. -Jag har en här...
Där finns en skog med en sjö!
-Det är en översvämmad lergrop. -Han är er...
-Var försiktig, Douglas! -Solen har gått ner.
-Längtar han hem? -Han vill vara hemma i jul...
...men det blir inte så.
-Vad gör ni i jul? -Sitter på ett hotell, antar jag.
-Så er man får ta hand om sig själv. -Ja. Han är ganska duktig på det.
Sjön är mycket äldre än huset.
Shelley lär ha seglat med pappersbåtar här.
Gjorda av utkast till hans dikter...
Ni borde inte fira jul ensamma. Ni är välkomna att bo hos oss.
Inte vill ni ha yankees som rasar runt i huset.
Jag får prata med Warnie, men... Ska vi gå tillbaka?
Jag ser gärna att ni kommer. Julen känns vettigare med barn i närheten.
Vi borde skaffa en julgran.
Jag känner ingen god vilja mot mina medmänniskor - jag känner illvilja!
Det blir annorlunda i år, mer muntert.
Julen, som jag minns den, är borta för alltid.
Magin har gått förlorad.
Säger du att det handlar om fattiga och behövande, så lyssnar inte folk.
Det handlar ju om att mor och barn inte fick plats på härbärget...
-Jack har bjudit hem dem till oss. -Vilka?
Mor och barn.
Mrs Gresham och hennes son ska tillbringa julen hos oss.
Du har lyckats förvåna mig. Vem är mrs Gresham?
Hon är en vän...från USA. En författarinna.
Folk brukar ha gäster till jul.
-God jul, Jack! -Tack.
-Lycklig resa, och god jul. -Tack detsamma.
-Varför sjöng de så högt på tåget? -De är glada att julen är här.
Jag visste inte... - Ser du vem det är, Douglas?
Gick resan bra, Douglas? Välkommen till Oxford.
Jag är glad att du kunde komma.
Douglas här...
Och Joy...
...här...
Här är badrummet.
-Det var allt. -Bra.
-Nu får ni packa upp. -Fint. - Kom, Douglas...
-Ska vi dricka lite te nu? -Det är aldrig fel.
Rektorn har sin årliga julfest i kväll-
-och jag måste nog närvara. Vill du följa med?
Med Douglas?
-Douglas...? -Tack.
Jag behöver sova ordentligt. Gå dit utan oss.
-Du skulle nog tycka om det. -Vi kan be mrs Young komma hit.
Jag klarar mig.
Nej, det var tanklöst av mig.
Varmvattenflaskan? Vilket utsökt fodral...
Ha den nära dig.
Varför värmer de inte upp huset?
Jag vet inte.
Det är ett underligt land, men infödingarna är vänliga.
Läs ut kapitlet och läs din bön.
Du har en stor puss på din kind...
-Major Lewis... - Mr Lew... -Roberts...
God afton...
Kom och hälsa på rektorn.
-Var hittade han henne? -Hon skrev till honom.
En brevvän...
-Är det er första visit här? -Ja...men jag har längtat hit.
-Vad för er till England? -Jag letar efter en förläggare.
-Där är du, Christopher... -Ja, här är jag, Jack.
Mrs Joy Gresham - professor Christopher Riley.
-Hur går det...för er bok? -Den är inte klar än.
Låt inte det hindra er. Det hindrar inte Jack.
-Ni är väl från USA? -Ja, det är jag.
Ni kanske kan stilla min nyfikenhet.
Jag har fått för mig att amerikaner är hårdföra och rättframma-
-men Jack hävdar att hans böcker säljer bra där. Vem köper dem?
Alla amerikaner är inte cowboys.
-Har ni läst någon av Jacks böcker? -Jack har högläst utdrag.
-Han provar vänskapen... -Jag tycker de är magiska.
-Du har hittat en själsfrände. -Du tror ju inte på själen...
Nja...jag anser att själen väsentligen är ett feminint bihang.
Anima skiljer sig från animus, den manliga varianten.
Det är så jag förklarar skillnaden mellan könen.
Männen har intellekt... och kvinnorna har själ.
Jag är som sagt från USA, och olika kulturer har olika slags diskurser.
Försöker ni vara oförskämd eller är ni bara korkad?
-Jag har några vänner här borta. -Ursäkta mig...
Det stod i vår barnkammare.
-Kasta det om ni inte använder det. -Jag är dålig på att kasta saker.
Vi har ingen vind.
Du vill vara hemma, eller hur?
Vi brukar äta kalkon.
-Det kan vi också göra. -Med tranbärssås?
-Pappa älskar tranbärssås. -Jaså?
Och snö.
Är du mest lik far eller mor?
Det här är mamma...
...och det här är pappa.
Pappa är ganska bråkig, och det är inte jag.
Hur då "bråkig"?
-Han är skrikig. Jag avskyr det. -Jag också.
Jag visste att det var ett vanligt klädskåp.
Mrs Young...vi råkar inte ha någon transbärssås hemma?
Vad är det för något?
Jag antar att det är sås gjord på transbär.
Om ni kan hitta tranbär, så ska jag göra en sås.
Jag tror att mrs Young har lyckats.
God jul!
-Vi borde skåla för din man. -Skål för Bill.
Kan vi ringa till USA?
-Vill du göra det? -Det behövs inte.
-Vill du ringa? -Ja.
Det är väldigt dyrt, Douglas. - Han tycker det är spännande.
-Nej, jag vill prata med pappa. -Men det får du inte.
Telefoner är vedervärdiga. Släpp allt, svara!
Ring, ring, ring.
Väldigt otrevligt.
-Allt väl? -Ja.
-Han bråkar inte om att lägga sig. -Han verkar inte bråka om något.
-Utom möjligen telefoner. -Just det.
-Får jag? -Givetvis.
Warnie har gått och lagt sig.
Ibland får han för mycket i sig. Jag antar att du märkte det.
Ja...jag känner igen tecknen.
Så det finns tecken? Stackars gamle Warnie...
Du vet, eller hur?
Du tycker väl att jag är en dålig mor som inte låter sonen ringa till sin far.
Det har jag inte med...
Det är bara inte... Det är inte som det verkar.
Och tack för att du inte frågar...
"Vad gör hon här utan sin man?"
Jag...rymde.
Det är alltid ett misstag, inte sant?
Jag gav mig av för att Bill blev kär i en annan kvinna.
Han är romantisk: älskar du nån, så gift dig.
Jag är nummer två. Nu vill han gifta sig med nummer tre.
Jag förstår.
Bill är alkoholist.
Han är ständigt otrogen.
Ibland är han våldsam, och jag är inte kär i honom.
-Är han våldsam? -Bara när han druckit.
Han har slitit ut mig, så är det bara.
Om jag kan göra något...
Det kan du.
-Var min vän. -Det hoppas jag att jag redan är.
In med dig, unge man.
Jag tar väskan.
-Tack för att du stått ut med oss. -Vi kommer att sakna er.
Farväl, Joy.
-Åker de tillbaka i morgon? -Ja.
Jag vet inte om Gud vill att vi ska vara lyckliga.
Han vill att vi ska kunna älska och bli älskade. Vi ska bli vuxna!
Vi tror att våra leksaker ger oss den största lyckan-
-och att barnkammaren utgör världen.
Men något...måste driva oss ut ur barnkammaren...
...till andras värld. Och detta "något" är lidandet.
Du saknar henne...
-Tja, det är tystare här nu. -Jag är inte så pratsam av mig.
En av dina många dygder.
-Kommer hon tillbaka? -Nej...
-Vad heter du? -James, sir.
Kan ni signera en, sir?
Det här är en påfrestande tid på året.
På vilket sätt då?
Löven har inte spruckit ut, lera överallt...
De frostiga morgnarna är borta, de soliga ännu inte här.
Ge mig oväder och frusna rör, men inte den här intet-tiden.
Inte det här...väntrummet i världen.
Säg mig en sak. Hur ska jag säga...?
Är du nöjd?
Jag är som jag är, världen är som den är.
Huruvida jag är nöjd hör inte hit.
Känner du dig aldrig förslösad?
Naturligtvis.
Hoppas att jag inte stör. Får jag komma in?
Jag var på Blackwells häromdagen... och såg dig låna en bok.
Jag stal den. De flesta böcker här är stulna.
Jag läser dem åtminstone, till skillnad från de flesta.
-Läser du annorlunda än oss andra? -Ja, det gör jag.
Jag läser på natten för att få vara ostörd. Ibland hela natten.
När jag öppnar en ny bok, så skakar händerna, ögonen hoppar framåt...
Känner han det jag har känt? Ser han det jag har sett?
Min far brukade säga, han är lärare som ni...
Inte som ni, han är bara byskolelärare...
Vad brukade din far säga?
"Vi läser för att veta att vi inte är ensamma."
-Skulle det hjälpa med ett lån? -Ja, om jag ville bli hjälpt.
Jag förstår. Farväl.
Vi är stenblock-
-ur vilka skulptören hugger ut människans form.
Stötarna från huggjärnet, som orsakar oss smärta-
-är det som gör oss perfekta.
Tack så mycket!
Vad kan jag säga?
-Jag vill inte besvära... -Gratulerar!
-Jag är från Ohio. -Så trevligt...
-Ni följer väl med oss? -Ja, tack.
-Vad gör du här? -Lyssnar på ditt föredrag.
Vad jag gör i London? Vi bor här nu.
Vad jag gjorde med Bill? Skilde mig. Men det blir bäst så för alla.
Varför skrev du inte?
-För att be om lov? -Nej...
-Har du något emot det? -Varför skulle jag ha det?
-Då är ju allt bra. -Ja...
Men jag...är verkligen förvånad över att träffa dig.
-Jag var inte död, jag var i USA. -Naturligtvis...
Ja, men...
...jag har tänkt på dig. Ja, det har jag.
-Kan jag hjälpa till? -Nej, jag pratar bara med min vän.
Ja, jag...
Jag tänkte på dig - och plötsligt var du bara där.
Nej, jag är här. Presens... Och jag är nervös.
-Vi ska underhålla mr Lewis nu. -Jag kommer strax.
Hör av dig och berätta var du bor.
-Visst. -Bra.
Jag hoppas att jag gjorde det rätta...
-Har hon slagit sig ner här för gott? -För den närmaste framtiden.
-Med pojken? -Ja.
Ska du träffa henne ofta?
Nja...jag besöker henne nog när jag är i London.
Så trevligt. Jag vet att du är upptagen.
Jag ser fram emot mina London-besök.
Ni måste besöka oss i Oxford. Lite sherry? Ja, tack.
Ja, kanske när Douglas har skollov.
Jag vill träffa Warnie igen.
Kan du flytta på Douglas' pussel?
Hälsa Warnie att jag lovar att inte bli en plåga.
-Varför skulle du bli en plåga? -Jag behöver inte förklara...
Förklara vad?
Varför såg du på mig så där? Som om jag ljög.
-Jag menar vad jag säger. -Jag vet...men du säger inte allt.
Det skulle ta för lång tid.
-Har du läst ut kapitlet? -Nästan.
-Inte riktigt än... -Men bara tills håret torkat.
Jag vill ha en puss.
Sov gott.
Jag ska titta till maten.
Vad vill du att jag ska säga?
Jag vill vara din vän-
-så jag vill veta om det blir svårt för dig.
Vi ska veta var vi står.
Man vet aldrig vad som försiggår mellan människor. Folk tror saker.
Ibland blir jag arg för att folk inte får vara...bara vänner.
-Som vi? -Ja.
Vänskap är inget obetydligt.
Jag ser den som en av livets stora gåvor.
But?
Men den får inte bli en urvattnad version av något den inte är.
Som till exempel...romantisk kärlek.
-Men vänskap kan vara... -...ett slags kärlek.
-Jag visste att du skulle förstå. -Jag förstår mer än så.
Du är ungkarl, och jag är frånskild.
Vissa kan få för sig att du har romantiska intentioner.
Du har inga såna intentioner och vill "ha det sagt"-
-därför att du inte vill såra mig. Har jag förstått dig rätt?
-Vad ska jag säga? -Ingenting. Jag sa det nyss.
-Jag är inte van vid sånt här... -Man säger som det är.
Nu behöver du inte vara rädd för mig mer.
Jag var aldrig rädd för dig.
Varför ser du på mig så där?
Jack...
Jag är verkligen tacksam för allt du har gjort för mig.
Jag kan säkert hjälpa dig på fler sätt än jag gör.
-Jag vill inte tära på dina goda vilja. -Tänk inte på det.
Det finns en sak som skulle hjälpa mig enormt mycket...
Det här är svårt för mig.
Vill du inte, så säger du "nej". Utan skuldkänslor eller undanflykter.
Det klarar jag nog av.
Jag måste berätta en sak, Warnie.
Jag ska gifta mig med Joy.
Ska du?
Det kändes som det enda rätta.
Gjorde det?
Du behöver inte oroa dig.
Jag ska ge henne medborgarskap, så att hon kan bo kvar i England.
-Genom att gifta dig? -Bara rent tekniskt.
Du gifter dig med Joy...rent tekniskt?
Riktiga äktenskap ingås i Guds hus, inte inför en ämbetsman.
Joy behåller sitt namn, och allt fortsätter som förut.
Innan ni ingår äktenskap-
-vill jag påminna om att de löften ni ska avge är bindande.
Säg efter mig, mr Lewis.
-Jag ber de närvarande... -Jag ber de närvarande...
...att bevittna att jag, Clive Staples Lewis...
...tager dig, Helen Joy Gresham...
...till min äkta maka.
Säg efter mig, Joy Gresham.
-Jag ber de närvarande... -Jag ber de närvarande...
...att bevittna att jag, Helen Joy Gresham...
...tager dig, Clive Staples Lewis...
...till min äkta make.
-Finns det en ring? -Nej.
-Får jag bjuda på ett glas? -Tyvärr, jag måste ta 12.22-tåget.
-Då måste du gå. -Hej då, Warnie...Joy...
-Jag tar gärna ett glas. -Så snällt av dig.
Jag tror jag såg en pub en bit bort.
-Det var en ovanlig upplevelse. -Du får förlåta Jack...
Jag börjar känna honom nu.
-Hursomhelst är jag mycket tacksam. -Ingen ska få veta nåt, säger han.
Han sa faktiskt att det ska vara som om det aldrig hänt.
Du kommer att ångra dig, Jack.
-Ångra vad? -Att du stannar här hela sommaren.
Dagen efter Encaenia åker jag. Till Toscana, givetvis.
-Vi ska campa i Loire. -Campa?!
-Jag tar nog hit en gäst. -En gång tog vi med barnbarnen.
-En gäst? -Ja.
Sov utanför tältet och rök en cigarr, Rupert.
-Varför då? -Moskiter.
Du har träffat henne. Joy Gresham.
-Inte amerikanskan, väl? -Jo.
-Är hon tillbaka i Oxford? -Nej...
Hon är i London. Hon vill se kunskapens parad.
-Jag känner mig opassande klädd. -Det här är bara ett slags uniform.
Det är Jacks festkostym.
Kom hit, Jack...
Du har nåt där...
Är de här platserna lediga? Jag ska hjälpa dig.
-Bor hon i London? Med sin man? -Nej, de är skilda.
Det kände jag nästan på mig...
-Hur är det? -Kan vi sätta oss ner lite?
Jag ska visa dig mina rum. Är du trött?
-Vill du ha lite Nescafé? -Visst.
Det var bättre.
-Du borde byta skor. -Prata inte om det.
Jag tänker inte bli långvarig. Jag får väl inte ens vara här.
Kvinnliga gäster får vara här mellan 10.00 och 20.00.
Vi är laglydiga...
Känner du aldrig att du vill berätta det?
Dina vänner tror att vi lever i synd-
-men vi är gifta och helt oskyldiga.
-Vilka vänner? -Ibland är du så jobbig...
Vad gör du här? Tänker stora tankar?
Undervisar.
Sitter de vid dina fötter och låter sig imponeras?
-Det tror jag. -Här utkämpas väldiga strider.
Som du vinner...
Det måste kännas härligt att vara äldre och klokare än dem.
För att inte tala om dina läsare...
Dina läsare...
Några av dina vänner... som aldrig gör något överilat.
-Vad pratar du om? -Tja, vi har ju Warnie, förstås...
Nonsens. Du vet att Chris Riley aldrig skräder orden mot mig.
Utom när det gäller tvivel, fruktan, smärta och terror!
-Vad pratar du om? -Jag insåg det först nu.
Du har skapat ett liv där ingen kommer åt dig!
Alla som står dig nära är yngre, svagare...
...eller står under din kontroll!
Vad är det med dig? Är vi inte vänner?
Jag vet inte om vi är vänner. Inte på det sätt du har vänner.
-Förlåt, Jack. -Jag förstår inte...
Jo...men du tycker inte om det. Och det gör inte jag heller.
Whistler, P...
-Vart ska du? -Till London.
-Varför då? Är det en pengafråga? -Egentligen inte.
-Om ett år tar du din examen. -Sedan blir jag lärare - som ni...
Jag undrar vad det är alla begär av mig?
För första gången låter det som om ni inte redan vet svaret.
Är det vad du eftersträvar? Ignorans, förvirring?
Jag ser inte allt så klart framför mig som ni gör.
Skuggor...
Det är en av mina berättelser. Vi lever i skugglandet.
Solen skiner någon annanstans.
Bakom en kurva på vägen, bortom en kulle...
Ett telefonnummer i London, tack.
I går var det en vän till mig, en mycket modig...
...och fin kvinna...
...som kollapsade i smärtor.
I ena stunden mådde hon utmärkt... i nästa hade hon svåra plågor.
Hon ligger på sjukhus, och i morse fick jag veta att hon...har cancer.
Varför?
När man älskar någon står man inte ut med att de lider.
Man vill ta på sig deras lidande. Även jag känner på det viset...
Varför gör inte Gud det?
-Hur är det? -Illa.
Jag beklagar, Jack.
-Jag vill bara att hon blir frisk. -Naturligtvis.
Det vill vi alla.
Vilken farlig värld vi lever i...
-Du borde faktiskt sova lite. -Nej...jag kan inte sova.
Jag har inte fått nog med tid...
Till vad?
Jag vet inte. Prata, säga saker...
-Det tar inte så lång tid. -Nej, jag antar det.
Jag skulle säga det.
Du har helt rätt, Warnie... men det är så svårt.
Det förstår jag.
Dr Craig, min bror Warnie...
-Er fru... -Hur är det med henne?
Vi har gjort det bekvämt för henne. I övrigt har jag inget att tillägga.
Vad har ni sagt till henne?
Att cancern urholkat hennes vänstra lårben.
Å, nej...
Benet knäcktes som en frusen gren.
-Kan man göra något? -Hon är döende.
Det var ett väl häftigt ordval.
-Men det är sant, eller hur? -Cancern är långt framskriden.
Prata inte om det gör ont.
-Var är Douglas? -Han bor hos oss.
Jag tar med honom när du mår bättre.
Finns det vatten här?
-Har du varit här förut? -Några gånger, ja.
Jag tyckte väl det.
Jag är ledsen, Jack. Jag vill inte ställa till besvär.
Prata inte strunt. Det är du som har besvär.
Du behöver inte ta hand om mig, menar jag.
-Vem tror du ska ta hand om dig, då? -Du vet vad jag menar.
Jag ska givetvis ta hand om dig. Du är min fru!
-Rent tekniskt... -Jag tar hand om dig rent tekniskt.
-Hur illa är det? De säger inget. -Det beror på att de inte är säkra.
-Snälla Jack... -Jag vet inte mer än de.
Jag måste veta det innan Douglas kommer hit.
De säger att du ska dö.
Tack.
Vad tror du, Jack? Jag är jude, jag är frånskild, jag är pank...
...och jag är döende i cancer. Får jag rabatt, månne?
Vet du vad?
Du verkar annorlunda. Du ser på mig ordentligt nu.
Gjorde jag inte det förut?
Inte ordentligt.
Jag vill inte förlora dig.
Jag vill inte bli förlorad.
Syster... Syster!
Måste hon ha så ont?
-Jag ska hämta doktorn. -Bra.
Så där, ja... Vi gör en ny i morgon.
-Ska vi släcka nu? -Jag läser lite först.
Har du din bok?
-Hur länge får du läsa? -Ett kapitel.
-När kommer Jack? -När som helst.
-Han säger väl god natt till mig? -Jadå. God natt.
Ingen förändring.
Jag lovade Douglas att du skulle säga god natt.
Han besöker henne på sjukhuset varenda dag.
-Det måste ha tagit honom hårt. -Han är helt ur balans.
Beklagligt...
-Har han sagt nåt till dig? -Om henne? Nej, ingenting.
-Jag beklagar, Jack... -Tack, Christopher.
Det hände för tidigt. Hennes affärer är inte i ordning...
Vad händer med Douglas, till exempel?
-Jag antar att hans far... -Nej, det vill hon inte.
Han dricker, han är alkoholist.
Det måste finnas andra släktingar.
Det är ju inte så att...
Vad då, Harry?
Hon är ju din vän...
...men...hon tillhör ju inte...
...familjen.
-Hon är inte min hustru? -Naturligtvis inte.
Naturligtvis inte. Det är omöjligt, otänkbart...
Hur skulle Joy kunna vara min hustru?
Då måste jag älska henne, eller hur?
Då måste jag bry mig mer om henne...
...än om någon annan här i världen.
Då måste jag lida de fördömdas kval...
...vid utsikten att förlora henne.
Förlåt mig, jag visste inte om det.
Inte jag heller.
Kommer du ihåg?
O, ja.
Ta med honom hem. Jag stannar kvar en stund.
Får vi komma in?
-Har du ätit rostade tekakor? -Nej...
Smöret ska rinna mellan fingrarna. Ska vi leta rätt på några?
-Lägg tanden under kudden. -Vi ses snart.
Man måste ha mycket smör.
-Vi ses senare. -Ja.
-Stannar du? -Ja, en stund.
Jag vill gifta mig med dig.
Jag vill gifta mig med dig inför Gud och världen...
-Göra en hedervärd kvinna av mig? -Nej...
Det är jag som inte varit hedervärd.
Titta vad som krävs för att få mig att se klart.
Tog jag i för mycket?
Lämna mig inte.
Vet du, där jag kommer ifrån-
-har de en underlig gammal sed.
När en pojke bestämt sig för att gifta sig...så frågar han flickan.
Det kallas "fria".
Vi gör likadant här.
Missade jag den biten?
Vill du gifta dig med en stollig och rädd gamling-
-som behöver dig mer än han vågar säga?
Som älskar dig, trots att han knappt vet hur man gör?
Bara för den här gången...
Vi har inte hunnit prata så mycket.
Jag mår bra.
-Din mor och jag... -Varför åkte vi hit?
Vi hade det bra där vi var. Men mamma envisades...
Har någon berättat för pappa att hon är sjuk?
Ja, han vet om det.
Den sjunker...men det struntar jag i.
-Jag vet att din mor berättat... -Ja.
Går det bra för din del?
Visst.
Det skulle göra mig glad. Och henne också, tror jag.
Jag, Joy, tager dig, Jack...
...till min äkta make...
...i nöd och lust...
...i medgång och motgång...
...i sjukdom och hälsa...
...att älska, vörda och lyda...
...tills döden skiljer oss åt.
Ringen?
Med denna ring äktar jag dig.
Med min kropp dyrkar jag dig.
Alla mina världsliga ägodelar skänker jag dig.
De som Gud har förenat... må ingen människa skilja åt.
Mr Lewis?
-Peter Whistler... -Hur står det till?
-Så underligt det kan bli. -Jag har märkt det.
Du har säkert rätt.
"Säg emot mig, det tål jag."
-Har jag sagt det? -Ja.
-Vad sysslar du med? -Undervisning.
Skratta gärna.
Nej, jag tror du är född till lärare.
-Jag är faktiskt ganska duktig. -Bra.
-Din far är lärare... -Ja.
-Han dog för några månader sedan. -Jag beklagar.
Jag älskade honom verkligen.
Visste han det?
Jag tror det. Jag tror han visste det.
Man måste säga saker.
Ögonblicket ilar förbi, sedan är man ensam igen...
"Vi läser för att veta att vi inte är ensamma."
Det var så din far sa. Jag har inte glömt det.
-Hur går det? -Goda nyheter, tror jag.
-Det gläder mig. -Tack, Christopher.
Jag vet hur mycket du har bett...
Nu har Gud svarat på din bön.
Det är inte därför jag ber. Jag ber för att jag är hjälplös...
För att behovet strömmar ut ur mig alla tider på dygnet.
Det förändrar mig - inte Gud.
-Hur är det med henne? -Ni får se efter själv.
Titta...
-Kan du gå längre? -Kom närmare.
Det är allt...
-Vad tycker du? -Inte illa. Det är underbart!
Kom och sätt dig.
-Måste hon stanna här? -Inte så länge hon blir bättre.
-Hur länge är det? -Säg som det är.
-Månader, kanske veckor... -Varför inte år?
I ett så allvarligt fall... vore det högst ovanligt.
Vi tar vad vi får. - Vad sägs om att åka hem?
-Var är "hem"? -Oxford, naturligtvis.
Mitt hus, vårt hus... Vi är gifta, minns du inte det?
Nu tar jag med henne hem.
-Oroa dig inte för mig. -Vad menar du?
Jag hittar ett nytt krypin. Men du bestämmer...
Då bestämmer jag att du ska bo kvar.
Douglas...?
Klar...
Ta det försiktigt.
-Det är inte långt kvar. -Jag behöver många vilopauser.
Bra. Och så upp...
Tack, älskade.
-För vad? -För alltihop.
-Jag ska nog lägga mig. -Sakta och försiktigt...
Ta en kudde till.
Nu när jag tittar...
...så ser jag att rummet är väl spartanskt.
-Hur länge har det varit ditt? -I 25 år.
Ännu längre.
-Har du delat det med någon? -Nej, aldrig.
Känns det underligt?
Jag vet inte riktigt hur man går till väga.
Vad brukar du göra, Jack?
-Vad man kan förvänta sig. -Berätta. Du kommer in...
Sedan drar jag för gardinerna.
Jag tar fram min pyjamas.
-Var är den? -Under kudden.
Och sedan...?
Jag...hänger mina kläder på stolen.
Jag borstar tänderna, tvättar mig...
Knäböjer...
Nej, först viker jag upp täcket, sedan knäböjer jag...
...ber...och lägger mig.
-Som en liten pojke. -Jaså?
Och sedan?
Sedan sover jag.
På rygg eller på sidan?
På sidan.
Visa mig.
Gör som du alltid har gjort.
När du lägger dig, så är jag också här.
Så går man till väga.
Vad är klockan?
Snart sex...
Ska någon ringa i en klocka?
En massa människor ringer i massor med klockor.
Men först...sjunger de.
Allihop är heltokiga! De är "besjälade".
-Erkänn att det var roligt. -Det är vulgärt och ganska fånigt.
-Men det fungerar. -Soluppgången fungerar alltid.
Ska det se ut så där? Beskriv då bilden...
-Solen skiner... -Skriv ner det.
-Var låg Gyllene dalen? -I Herefordshire.
Teet är klart, Douglas.
Kom ihåg vad vi sa, för det här måste bli färdigt.
-Var låg den, sa du? -I Herefordshire.
-Ser den likadan ut nu? -Det tvivlar jag på.
-Du trodde det var himlen... -Jag var bara ett barn.
Vi kan väl leta rätt på den? Vi hade aldrig någon smekmånad.
-Orkar du resa? -Är det långt?
Det vet jag faktiskt inte.
-Var ska vi bo? -På ett litet hotell.
-Är du lycklig? -Ja.
-På vilket sätt? -Bara lycklig.
-Vet du hur jag är lycklig? -Å, det glömmer jag alltid...
Du har redan ett färdigt svar. Berätta för mig...
Nej.
-Berätta nu... -Nej, nu säger jag inget.
Vad måste jag göra? Gå på föreläsningen?
Ja. Och köpa boken.
Tja, det är ett hotell på landsbygden...
Dricks...
Nå, duger det?
Det är underbart.
-Du tycks ha överlevt resan. -Men jag behöver något att dricka.
-Har de rumsbetjäning? -Rumsbetjäning?
Jag trodde det var att be på rummet.
Beställ några böner, du. Jag tar en gin & tonic.
-Nu? -Varför inte?
Älskling...du kan använda telefonen.
Var är den? Där...
Rumsbetjäning...
Det här är mr Lewis i rum...
Jag har glömt rumsnumret, för jag är redan här...
Det gör ni?
En gin & tonic...
Gin & tonic... Ja, två gin & tonic.
Tack för det.
-Du tycker inte om gin. -Jag fick panik, är jag rädd.
Kom hit.
Gyllene dalen löper längs floden Dore. Jag ska visa på kartan...
Den går härifrån...till hit.
-Varför "Gyllene"? -Det är ett misstag.
Vatten heter "dwr" på walesiska. Det låter som "d'or" - guld.
Den är blöt - inte gyllene!
Var kan man få en vy över den?
Jag skulle åka ner till korsningen här...
...och ta av till vänster, upp mot kullarna.
-Varför gör vi det här? -Det vet du.
Den är säkert förändrad eller fördärvad.
Tack...
Där var den! Nej... Den går i öst-västlig riktning, väl?
Inte en aning.
Du vet förstås att vi redan är där? Där, alltså...
Jaså, där... Ja.
Där är den...
Vi klarade det nästan.
Jag vill inte vara någon annanstans längre.
Jag väntar inte på att något ska hända.
Jag spanar inte bortom kullen.
Jag är här nu - och det är gott nog.
-Det är på det sättet du är lycklig. -Ja, just det.
Det kommer inte att bestå.
Vi ska inte förstöra den tid vi har tillsammans.
Det förstör den inte - det gör den verklig.
Jag vill säga det innan regnet upphör.
Vad finns det att säga?
Jag ska dö.
Och jag vill vara med dig då också.
För att kunna vara det, måste jag prata med dig nu.
-Jag klarar mig på något sätt. -Det kan bli bättre än så.
Bättre än att "klara sig".
Jag försöker säga...
...att smärtan då är en del av lyckan nu.
Så ska det vara.
Det är bra.
Cykla inte ner i floden. Du kan ju...
Douglas, kom in och värm dig.
Jag är ledsen...
Här nere slipper hon alla trappor.
Kan du inte göra något?
Tyvärr...
Kan du hämta den andra kudden?
-Tack, doktorn. -Vi ses i morgon.
Vilken massa fånigt trassel... Kom hit.
Kom och ge mig en kram.
Jag vet att du kommer ihåg det...
Kom ihåg det, för det är viktigt.
God natt, mamma.
Sov på en gång.
Jäklar...
Det går bra...
Jag står inte ut med att se dig lida!
Det är ingen fara...
Det får tyst på mig.
När det kommer nära, så får du veta - oavsett om du tror på det eller ej.
Du brukar säga: "Det riktiga livet har inte börjat än."
Nåde dig om du inte har rätt...
Fortfarande...här?
Jadå.
Gå och lägg dig.
Sov lite.
Snart.
Jag är trött.
Jag vill vila.
Men jag vill inte lämna dig.
Jag vill inte att du lämnar mig.
-För mycket smärta... -Jag vet.
Jag vet inte vad jag ska göra.
Du måste hjälpa mig.
Du måste låta mig lämna dig.
Jag vet inte om jag kan det.
-Jag hör inte... -Du tar väl hand om Douglas?
Naturligtvis.
-Han låtsas inte bry sig. -Jag vet.
Precis som du.
Det är slut på hyckleriet nu.
Jag har älskat dig så mycket...
Prata inte, älskade...
...vila bara.
Vila, älskade...
Vila...
Jag älskar dig, Joy.
Jag älskar dig så mycket.
Du har gjort mig så lycklig.
Tänk att jag kunde vara så lycklig...
Du är den sannaste människa jag känt.
Herre Jesus...
...var hos min älskade hustru Joy.
Förlåt mig om jag älskar henne för mycket.
Var oss båda nådig.
Vi överlämnar därför stoftet av din tjänare Joy till gravens vila.
Av jord är du kommen...
...jord skall du åter varda.
Kom...
Tacka Gud för din tro. Det är bara tack vare den som man härdar ut.
Det vet jag.
Vad händer med mig?
Jag ser henne inte längre. Jag minns inte hennes ansikte.
-Det är nog chocken. -Jag är så rädd...
Att aldrig mer få träffa henne...
Vid tanken på att lidande bara är lidande.
Utan mål, syfte eller mönster...
Jag vet inte vad jag ska säga.
Ingenting... Det finns inget att säga. Jag vet det nu.
Jag har blivit en erfarenhet rikare.
Erfarenheten är en brutal läromästare...
...men man lär sig.
Vid Gud, man lär sig.
-Några av oss borde ha närvarat. -Vi kände henne knappt.
-Han har varit borta i flera veckor. -Ju förr ni träffas, desto bättre.
-Tar han det hårt? -Ja, tyvärr.
Kan vi träffas efteråt?
-God afton, Jack... -Trevligt att se dig.
-Jag tänkte stanna hemma, men... -Livet måste gå vidare.
"Måste" vet jag inte, men det gör det.
-Jag beklagar, Jack. -Det gäller oss alla.
-Kan jag göra något? -Säg inte "det var bäst som skedde".
-Bara Gud vet varför det blir så här. -Men bryr han sig?
Naturligtvis. Vi ser så lite. Vi är inte Skaparen.
...vi är hans skapelse: råttorna i det kosmiska laboratoriet.
Det är säkert för vårt eget bästa, men det gör Gud till vivisektören.
Nej!
Det duger inte.
Allt är bara en jävla röra.
Jag ber om ursäkt, Harry och Chris.
Jag är inte på humör i kväll.
Jack...din sorg är din ensak.
Livet kanske är en enda röra, men du måste prata med Douglas.
-Vad ska jag säga? -Prata med honom, bara!
När min mor dog...
...så var jag i din ålder.
Jag trodde att om jag bad och verkligen trodde på Gud...
...så skulle hon inte dö.
Men hon dog.
-Det fungerar inte... -Nej, det gör det inte.
Jag bryr mig inte...
Jag älskade din mor.
Kanske rentav för mycket. Hon visste det.
Hon sa till mig: "Är det värt det?"
Hon visste hur det skulle bli.
Det verkar orättvist, eller hur?
-Varför skulle hon bli sjuk? -Det förstår inte jag heller.
Men...
...du kan inte hålla fast saker.
Du måste släppa dem.
Tror du på Himlen?
Ja.
Det gör inte jag.
Det gör inget.
Jag skulle vilja träffa henne igen...
Jag också...
-Vem är du? -Chadwick, sir. Ni är min handledare.
Är jag? Följ med upp, Chadwick.
Chadwick, sa du...
Sätt dig.
"Vi läser för att veta att vi inte är ensamma."
Tror du det?
Jag har inte tänkt på det på det sättet förut, sir.
Inte jag heller.
Vissa skulle säga: "Vi älskar att veta att vi inte är ensamma." Skulle du?
Om ni menar "bli förälskad", så har jag inte...
Jag vet antagligen mer om kärlek från böcker än av egen erfarenhet.
Fortsätt...
Jag lyssnar.
Ingen vill vara ensam...
Varför älska, om det smärtar så att förlora någon?
Jag har inga svar längre - bara det liv jag levat.
Två gånger i det livet har jag haft möjlighet att välja:
Som pojke...
...och som man.
Pojken valde trygghet, mannen väljer lidandet.
Smärtan nu...är en del av lyckan då.
Så ska det vara.